Jag tror att ett så brutalt mord...
Ett bestialiskt mord har chockat invånarna i LaForte...
Det är en av de mest störande historierna hittills under 1988.
Martha Livingston mördade fyra vänner, innan hon hängde sig.
Det beskrivs som ett ritualmord.
Kultrelaterat. Det är det värsta som hänt sen Lizzie Borden.
Fem unga dödade under en bisarr, satanisk ritual.
WFAL7:s Jean Statton rapporterar direkt från LaForte.
Grannar undrar hur en så tillbakadragen flicka kunnat...
Lokalbefolkningen minns händelsen som chockade alla...
Över 20 år senare vidhåller en del-
- att övernaturliga fenomen spelade en roll för morden.
Grace har nu anlitat ett medium för att få bort negativ energi i huset.
När vi håller öppet hus, kommer folk och frågar:
"Vem bodde här? Varför flyttade de? Har nån dött här?"
En del ser spöken som förtappade själar som knackar på Dödens dörr.
Vad man än tror om livet efter detta, står det klart-
- att nåt fruktansvärt hände i detta hus för många år sen.
Jag kommer.
Jag säger ju att jag kommer.
Varför är jag på dåligt humör?
Deb hörde nåt inne hos grannen och bad mig kolla vad det var.
Ja. Livingston-huset.
Nej. Det är knäpptyst.
Jag ringer tillbaka.
Nog en korkad fråga, men är detta det bästa du har?
- Det är en korkad fråga, ja. - Jag tar det.
- Hallå. - Vi måste snabbt till LaForte Road.
Närmaste polis är 20 minuter bort.
- Jag är nära. Jag åker dit. - Förlåt. Du har ju en dejt ikväll.
Ja, om ändå skurkarna kunde respektera mitt privatliv.
För helvete, Leonard. Jag blev skiträdd.
- Är du okej? - Jadå.
- Vad fan är det som händer? - Det är blod därinne.
Stanna här. Rör dig inte.
Det är polisen! Det är polisen...
Lewis här. Skicka förstärkning och ambulanser till LaForte Road 4.
- Skicka förstärkning och ambulanser. - Mottaget.
Herregud.
Det är polisen!
Marjorie...
Det är polisen! Stanna! Jag sa "stanna"!
Stanna!
Ligg kvar!
Seså, är du oskadd?
Se på mig. Stanna hos mig. Är du oskadd?
Såja, det är lugnt.
EN VECKA TIDIGARE
Är du okej? John...
John!
Är du okej?
Tänker du svara min bror?
Ja. Förlåt, vad var frågan?
Du talade om vad du såg i huset. Du sa att du såg syner av henne.
Jag vill bara få veta vem "henne" var.
- Var det ett av offren eller ägaren? - Nej.
Nej, det var min mamma.
Hon dog för några år sen, och...
Jag ser henne hela tiden i det där huset-
-som jag aldrig förr varit inne i.
Hon sitter där...
och ler.
Och säger att jag ska släppa taget.
Hon är yngre än som jag minns henne. Ungefär i min ålder.
- Har du alltid sett de synerna? - Nej, bara i ett par månader.
Detta är riktigt bra grejer. Bryan kommer älska det.
- Bryan? - Ja, Bryan Purcell?
Vänta. Gå inte bara din väg. Jag tycker vi gör framsteg.
- Är Bryan med? - Det betyder inget.
- Att ditt ex är med? - Det är tre år sen nu.
Jag tänkte säga det men ville först vara säker på att du ställde upp.
Sam, tack för din insats, men...
Jag klarar själv av mina mardrömmar.
Men såna syner går bara bort, om man tar itu med dem.
- Och vad menar du med det? - Att vi ska åka till huset.
Jag utvärderar där om dina syner har nåt med verkligheten att göra.
Jaha, och Bryan?
Bryan, Jules och Donnie ser på det övernaturliga.
De tror att där offer funnits, finns det andar.
Nej. Bryan skiter i offer och andar och allt som har med mig att göra.
Han vill bara filma spöken och göra så mycket stålar som möjligt.
Just därför kommer han säga att vi åker dit med eller utan dig.
Många oförklarliga saker hände i det huset för många år sen.
Jag tror att när din mamma hörde det kunde hon inte glömma det.
Det där plågade henne precis som det plågar dig.
Men lyssna inte på mig utan på henne. Hon säger att du ska släppa taget.
Du har inte sovit på flera veckor.
Jag förstår din skepsis. Kanske det inte funkar, men tänk om det gör det?
Du kan väl försöka. Snälla...
Michelle Chapman. Vi tror hon är den misstänktes flickvän.
- Vi hittade hennes väska därinne. - Jag söker avtryck på mordvapnet.
Låt inte mig sinka er. Gå iväg och få fram lite avtryck. Här!
- Hur många är det? - Hittills 13 kameror.
Nästan hela huset täcks, men vi ser inget.
- Fan. Är banden raderade? - Förvrängda. Inga bilder.
Mord har filmats ur flera vinklar, men vi har inga bilder?
- Kanske på det här bandet. - Henry, varför frysen?
- Kyla hjälper för dataåterhämtning. - Du är död om du förstör dem.
Vi försöker rädda filerna-
-men två terabyte kan ta lite tid.
- Hej, Percy. - Hej, Percy.
- Har han fått höra sina rättigheter? - Ja. Reeves har honom.
Hur mår du, John?
- Har de hittat Michelle? - Nej. Vi hoppas du kan hjälpa oss.
- Han tog henne. Han tog med henne. - Vem tog henne?
- Hitta henne. De måste vara nära. - Hur många var ni? Sex? Var ni sex?
Hör du vad jag säger?
- Ni måste hitta henne. - Vi letar redan efter Michelle.
Men det jag måste få veta nu, det är vem som saknas.
John, se på bilderna och säg vem som saknas.
- Bryan Purcell. - Bryan Purcell.
- När såg du Bryan senast? - Det vet jag inte.
Du sa att han tog henne. Vart förde han henne?
- Det gick så fort. - Dödade Bryan Purcell dina vänner?
- Nej? - Det var huset.
- Huset? - Huset gjorde nåt med honom.
"Huset gjorde nåt med honom."
Det håller inte i rätten, John. Man dömer inte hus i Louisiana.
- Det huset är annorlunda. - Vad gjorde du därinne?
De väckte det.
De ville få kontakt med andra sidan, och de väckte det.
- De väckte huset. - Jag var med för Michelles skull.
- Mitt fel. Snälla, var i livet. - John, du måste hålla dig lugn.
Om det var Bryan måste ni hitta honom innan han gör Michelle illa.
- Vi kommer hitta honom. - Snälla...
Var i livet. Var i livet.
Inga fingeravtryck på yxan.
Det kan det ju inte vara för det var huset som gjorde det.
- Glöm det. - Ska han med till stationen?
Nej. Behåll honom här. Det saknas två som kan vara offer eller mördare.
Just nu är han mitt enda spår, så jag vill ha honom tätt inpå.
- Behåll honom här. - Ja.
Nej till transporten.
- Hej. - Det är jag. Har du fullt upp?
- Ja, med att bli ratad. - Förlåt, jag fick förhinder.
- Jag har väntat i två timmar, Lewis. - Kan jag få en syl i vädret?
Jag står med ett tredubbelt mord i Livingston-huset.
- Va? Martha Livingston? - Ja.
- Har du gripit nån? - Ja, han är chockad och minns inget.
Två personer saknas, som hela styrkan letar efter.
- Kanske ett copycat-brott. - Inte kanske.
- Killen säger att de väckte huset. - Jaså.
- Ja. - Jag kommer.
- Bra. Det är en dejt. - Nej, det är helt klart ingen dejt.
Reeves.
- Skaffa info om Livingston-fallet. - Ja.
Hej. Jules här. Jag väntar i bilen och har så himla tråkigt.
Bryan, säg nåt.
- Var är de? - När man talar om trollen...
Kom nu, turturduvor.
- Hej. - Donnie. Donnie.
Du måste prata med riktiga människor i dag. Är det okej för dig?
- Spara på batteriet, Jules. - Ge mig kameran.
- Hej, vänner. - Hej, Jules.
Godmorgon, Michelle. - Godmorgon, John.
Ni passar perfekt ihop, matchande frisyrer och allt.
- Din ser ut som en våt hund. - Du är hennes tredje John efter mig.
Helt klart har du inte kommit över Michelle, vilket är pinsamt för dig.
Fin lugg.
Du är inte den förste men absolut den intressantaste.
- Ett spökhus i Louisiana? - Det är det inte.
Det är det vi ska ta reda på.
- Dina ögon är så fotogeniska. - Det är inte mina ögon.
Där har vi nåt. Och inifrån huset?
- Inget än. Vi jobbar på det. - Och nån info om Purcell?
- Det får vi vilken minut som helst. - Klein har landat. Hon kommer nu.
Bra.
- Hej. - Bra ursäkt för att missa en dejt.
- Du kunde ha ringt. - Ja.
Försök få killen att prata redigt. Han dillar om att huset gjorde det.
- Det trodde du förstås på. - Jag tror inte ens på horoskop.
- Nej, hus har inte ihjäl folk. - Var är han?
Jag har vin med till efteråt.
Det dricker vi, om jag får läsa ditt horoskop.
Inte en chans.
- Hej, John. - Hej, Henry.
Detta är dr Elizabeth Klein. Hon är vår psykolog.
Hej, John. Jag heter Elizabeth. Hur mår du?
Jag låter er två prata. Säg till om du behöver nåt.
Du...
Du är kanske lite i chock. - Henry, kan du ge mig filten?
Efter traumatiska upplevelser klappar de flesta ihop.
Så du är inte ensam.
Men det hjälper att ha ett mål. Låt Michelle vara det målet.
Kan du det, John?
Kan du det?
Jag skulle aldrig ha berättat om det här stället för henne.
Vem skulle du inte ha berättat det för? Michelle?
Hon brukade hänga ute med dem.
Innan jag mötte henne.
- "Spökjakt", kallade de det. - Var det därför de var här?
Polisen sa att du svimmade av. Det berodde nog på chocken.
Kan du berätta nåt för mig, nåt som du minns?
Jag minns en sak från tidigare på dagen.
Försök berätta det du minns för mig. Kanske det hjälper en bit.
Jag kan försöka.
Här en liten introduktion.
Samuel B. Chapman som ser så intelligent ut med sin energidryck.
Jules Carter, vår expert på ockulta fenomen och research.
- Jag är också en sexig slampa. - I hög grad.
Donald Smith, vår tekniska specialist.
- Bryan... - Va? Ja, gör det.
Kom igen. Lägg in din skinka i hans mun. Jag väntar.
- Herregud! - Jävla bondlurkar.
Berätta vad som hänt dig.
Huset vi ska till ligger i den lilla staden mamma växte upp i.
För ungefär 25 år sen hände det en grej där.
Det kallades visst massmord.
Ja. Martha Livingston-morden. Men ingen har bott i huset sen dess.
- Hur känner du till huset? - Min mamma var Marthas väninna.
- Tjejen som bodde där och som... - Talade hon nånsin om morden?
Nej. Ingen talade om det där. Hela stan ville bara glömma det.
- Du tror inte på det här, va? - Nej.
- Att vi gör det vi säger att vi kan? - Bryan, slappna av.
- Han tror han är bättre än vi. - Inte bättre än er alla, Bryan.
Jag tror du är nyfiken på huset. Det finns ett oförklarligt band.
Du tycker att vi bara snackar skit, men du är ändå här.
- För du hoppas att vi har svaret. - Bryan, sluta.
Du behövde inte följa med.
De skulle göra en dokumentär och fånga andar på film.
Och när ni kommit till huset... Lyckades ni fånga några andar?
- Se upp för gyttjan. - Ja. Kolla var ni går.
- Vad är det? - Det är visst en slags vindharpa.
- De ska locka fram döda. - Det finns flera.
- Men är det inte vindstilla här? - Märkligt.
John, är du okej? Vad hände?
Ni är så lättlurade.
Mycket lustigt.
- Va? Du tyckte väl att det var kul? - Nej.
Svårfattat för vissa.
Donnie, kom ikapp!
- Är det här på riktigt? - Herregud.
- Besökare är visst inte välkomna. - Varför tror du det?
Gaslyktan är från 1800-talet, den visade om herren i huset var hemma.
- Tänt betydde att man var välkommen. - Vi ska vara snälla gäster.
Vi är klara om en timme, okej?
Det tar lite tid, och jag vill inte stanna längre än nödvändigt.
- Vad tar tid? - Framkallandet. Som en seans.
Vi försöker få andarna att tala.
- Åkalla Martha Livingston? - Det gör vi inte.
- Vi använder bara positiv energi. - Positiv energi...
Har jag förstått det hela rätt?
Ni skulle göra en seans för att kommunicera med de döda.
Martha Livingston och hennes vänner gjorde samma sak för 20 år sen.
Fattar du vad jag menar?
Nån ville tydligen begå mord-
- på precis samma sätt som för 20 år sen.
Jag vet inte om det är Bryan Purcell eller nån annan eller du.
Löser vi det inte, får du spendera resten av livet i fängelse.
Och när du hamnat där, kan inte jag hjälpa dig längre.
Jag önskar att jag kunde komma ihåg.
Det enda jag bryr mig om är att de hittar Michelle-
-och att hon är i livet.
Berätta nu för mig. Hur kom ni in i huset?
- Det här stället är bara så häftigt. - Ja.
Stäng av era telefoner, så att jag kan mäta.
John, är du okej? Du blöder. Du har näsblod.
- Händer det ofta? - Nej. Aldrig.
Du är kanske känslig för lufttrycket. Det kan ändras med andar i närheten.
Grattis. Du har blivit av med oskulden.
Det är ett bra tecken.
Ljud och video, upp. - Donnie, fixa batterierna och säg vad du behöver.
Om nåt händer, ska vi ha det på film.
Varför trodde Sam Chapman att ditt band till huset var så starkt?
Din mamma kände Martha och offren, men vad har det med dig att göra?
Min mamma...
Hon var i huset när morden begicks.
Menar du Sara Matthews? Hon som kom undan. Så det var din mamma?
Jag sa det inte till de andra, men det borde jag ha gjort.
John, det här kommer inte se bra ut i rätten. Det vet du, va?
Jag kan bara säga sanningen. Det är allt jag kan göra.
- Och sanningen är att du ser syner. - Ja.
Jag ser min mamma inne i huset.
Hon säger att jag måste släppa taget.
- Här är din walkie. - Tack.
- Den ökända Martha Livingston. - Ja. Hon är rätt sexig.
- Jag skulle kunna... - Jag också.
- Känner du till de fåglarna? - Trupialer. Symbol för det ockulta.
Det sägs att de var budbärare mellan Djävulen och hans anhängare.
Fan.
- Du måste vara försiktig. - Säg inget till Bryan.
- Jag säger det till honom. - Det var en olycka.
Jag måste säga det. Du ger mig inget val.
Detta är det bästa rummet för framkallandet. Högst utslag här.
Det är inte sant.
Kameraglasögon?
- Vad sa jag? Rör ingenting. - Okej, Bryan.
Vinden kollad. Grönt.
Jules?
Din kamera visar inget.
Okej, mottaget.
Nu så, nästan. Ja, nu fungerar den.
Jag vill göra dig med barn.
Är det nån här?
Jag heter Sam Chapman.
Vi är fångar i huset. Vi blir galna.
Han har en yxa. Han har blivit galen. Han dödar alla.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Jag vill bara hem. Jag vill bara hem.
Det var som fan.
- Hur fick du fram det? - Med den frysta hårddisken.
Få hit en frys till. Jag vill att du fryser alla hårddiskar. Okej?
- Försök. Det måste finnas nåt. - Dr Klein...
Ursäkta mig en stund, John.
- Hur går det? - Det är otroligt.
- Sara Matthews var hans mamma. - Vem är hon?
- Den enda som kom undan Martha. - Driver du med mig?
Jag litar allt mindre på honom.
Säg att vi inte har nåt på film. Se hur han reagerar på det.
Be killarna söka rätt på intervjuer med Sara efter morden.
Nu gör vi framsteg.
John...
det är märkligt, men...
De ser inget alls på filmerna.
Jag förstår det inte. Ni kom för att filma ett spökhus.
Men det finns inget som visar vad som hände. Kan du förklara det?
Nej. Det är ju det jag säger. Jag kan inte förklara det.
Jag kan bara säga vad som hände.
- Kan jag få lite mer ljus? - Javisst. Spökena ska se bra ut.
- Ja, absolut. - De är såna där divaspöken.
Bara vi lyckas locka fram dem.
Kan du kolla den här kameran? Den är... den vippar neråt.
- Åh, fungerar den inte? - Det är nåt fel.
Så kameran är trasig? Är det den jag ska fixa?
Jag vet inte...
- Försöker du skrämma mig? - Det var inte jag.
- Det var inte du? - Nej.
- Varför är jag inte överraskad? - Jules, det här rummet kan vara...
Vad fan var det?
Jag vet inte.
- Det är nåt här. - Nåt jävlas med oss.
- Vad hände? Är ni okej? - Såg du den dörren stängas?
Nej.
Fan. Jag såg nyss det där.
Ge mig kameran. Ge mig den.
Kom. Du öppnade nyss dörren för oss. Berätta varför du är här.
Varför smäller du i dörrar? Visa dig.
Det var nåt som rörde vid mitt ben. - Ser du nåt i kameran?
- Jag ser ingenting alls. - Det är okej.
Alla är ostraffade utom Purcell. Han hotade en lektor under en tvist.
- Lektorn krävde besöksförbud. - Sam Chapman säger "han" på bandet.
Det är alltså två möjligheter. Han sa också-
- att de var inlåsta i huset, men hur kan man vara inlåst inifrån?
- Vi fann många avtryck på handtaget. - Ja.
- Hur skulle du försöka komma ut? - Genom fönstret.
- Igenspikade. - Kanske tvättnedkast eller nåt sånt?
- Nej... en mjölklucka. - Vad är det?
Det hade man i gamla hus, så mjölkbudet kunde lämna flaskorna.
- Herregud. - Lite för trångt.
Minst en tog den här vägen.
Ta en bild och så vill jag få veta vilken blodgrupp det är.
Var är Michelle, John?
- Var är Michelle? - Det vet jag inte.
- Vad är detta? - Det vet jag inte.
Jag tror hon flydde via mjölkluckan och du jagade henne.
- Jag vet inte vad du talar om. - Inte? Eller så minns du inte?
- Jag försöker minnas. - Jaså? Jag tror att du mördade dem.
En efter en, som Martha Livingston. Men Michelle kom undan.
- Precis som din mamma kom undan. - Fan för dig.
- Jag skulle aldrig skada Michelle. - Varför inte?
- Därför att hon är gravid. - Gravid?
- Hon är gravid. - Hon är i tionde veckan.
- Vi berättade inte för nån, men... - Varför sa du det inte till mig?
- Jag vet inte! - Inte det? Du vet visst ingenting?
- Jag tror att du mördade dem, John! - Mark, kan vi gå ut en stund?
Bara en stund.
- Vad gör du? Det gick ju framåt. - Visste du att hon var gravid?
Nej. Kom inte förrän jag säger det. Jag började komma nån vart.
- Jag också. - Okej.
Hör på mig. Det är vad han tror, inte vad jag tror.
Du skulle ha sagt att hon var gravid. Nu förstår jag bättre.
Det är så läskigt här.
Var det du som satte igång den?
- Nej, det tror jag inte. - Hallå. Kom till stora sovrummet.
- Vad är det? - Jag tog bara den här ballerinan.
- Du skulle ju inte röra vid nåt. - Jag tänkte bara...
- Ingen har bett dig tänka. - Var inte en sån skitstövel, Bryan.
Det kan vara en soffa, en ballerina eller mitt ex. Ni ska inte röra nåt.
- Herrejävlar... - Stäng av era walkier.
Säger han över walkien.
- Inga andra elektromagnetiska fält? - Nej.
- Sam, kameran. - Ja.
Stod den här, innan John flyttade den?
- Ja. - Då ställer jag bara tillbaka den.
Vad häftigt.
- Hon nollställer. - Nej, det gör hon inte.
- Hon pekar. - Vad pekar hon på, John?
Väggen?
Mattan.
Jules.
Inget där.
Vänta. Tänk om det inte är mattan hon pekar på?
Donnie. Hjälp mig.
- Det var som fan. - Ingen går in i den.
- Vad är det för nåt? - Donnie, ge mig EMF-detektorn.
100 procent.
- Vad är det? - Ett slags sigill, inget jag sett.
- Borde du inte känna till det? - Det finns tusentals sigill.
Med olika betydelser. Beklagar att jag inte känner till alla.
Vi har hittat husets energikälla. Det var här de hade sina ritualer.
Så det är vår bästa chans att få kontakt här.
- De fick nog kontakt med andra sidan. - Ja, och sen dödade Martha alla.
Inga andar fick Martha att göra det. Det behövdes inte.
Det slog slint för henne långt innan allt det här.
Mamma sa att hon alltid fick problem, kom i slagsmål.
Hon behövde inte drivas till nåt. Martha var redan förlorad.
Hör ni, är det blod?
- Det är bara vax. - Nu börjar det likna nåt.
- Har du sett sigillet förut, John? - Nej.
Men jag visste att ballerinan pekade på nåt annat.
Vad fan...?
- Var kommer det ifrån? - Vänta lite.
Donnie, håll dig nära oss.
- Fan. - Michelle, är du okej?
- Hon mår bra. - Var kommer det ifrån?
Herregud!
Jag får inget utslag här.
Försiktigt. Ta det försiktigt.
- För helvete! - Vad var det?
- Såg ni det? - Nej.
- Vad är det där? - Vad är det för nåt?
- Herregud. - Herrejävlar.
- Det här stället är fantastiskt.
Blodet i mjölkluckan är Purcells. Blodgrupp B+. Så han kröp igenom.
Han tar den vägen och han blöder. Men är han offer eller mördare?
- Varför valde han inte huvudentrén? - Han jagar nån. Kanske offret.
- Du tror Michelle jagades av Purcell? - Ja.
Så vi måste hitta dem, innan helvetet bryter loss.
- Så iväg. - Ja. - Reeves, var är du?
Låt oss tala om Bryan Purcell. Ni var tydligen inte så goda vänner.
Jag hade bara träffat honom ett par gånger. Han var svår att umgås med.
- Så du tyckte inte om honom? - Han var helt besatt av huset.
Han ville gå för långt, och det var vad han gjorde.
Var är du?
Jag vet att du är här.
Var är du?
Okej. Då gör vi det på ditt sätt.
Visa dig.
Kom igen.
Vad väntar ni på? Jag vill inte vara här hela natten.
Bara en minut till. Har bara en sak kvar.
- Det var allt, va? - Ja.
Vad är det?
Det är en otroligt känslig mikrofon. Den fångar upp ljud vi inte hör.
Den har 50 kanaler. Det är lite som vårt inre öra.
Hur fungerar den?
Vad är det?
Vad...?
Coolt.
Det är vi.
Alltså våra hjärtslag?
Det där slaget...
Det låter som ett fjärde snabbare hjärtslag.
Det där är ett femte. Sex.
Sju, kanske fler.
Det var nån härinne. Jag lovar att det stod nån där.
- Åh, fan. Vad... - Donnie, vad har vi?
Fan. Fan också.
Det är inget.
John?
- Vad fan hände? - Målningen började plötsligt brinna.
- Vad snackar du om? - Den började brinna.
Hur visste du var skumsläckaren var?
Jag vet inte.
Har du sett det här rummet förut?
Kan du utan att titta säga vad som är bakom dig?
Det är...
Tapeten är lite sönderriven.
Och...
Och under den är en teckning av en liten flicka.
Mysko.
Och mer, då?
Där är ett foto av män... i kostymer.
Och sigillet är bakom dem.
Herrejävlar.
Det är nåt mer.
Det står en kvinna bakom Jules.
Jules!
- Jules! - Jules! Är du oskadd?
- Res henne upp. - Jag vet att detta var rent vansinne.
- Så det inser du? - Vi måste tänka oss för innan vi går.
- Fundera på vad det här kan vara. - Du är galen, och vi går nu.
Så är det när man får kontakt och det är därför vi är här. Det vet Jules.
- Sluta nu! - Jules, han fattar det inte.
- Jag går inte härifrån. - Va? Jules...
Folk skrattar jämt åt oss. Det här är skälet till att vi är här.
Det var rent vansinne, men Bryan har rätt. Jag går inte härifrån.
Okej. Men det gör vi.
- Sam? - Sam...
- Hallå! - Är du okej?
- Ska jag verkligen tro på det? - Jag säger bara vad som hände.
- Så din vän flög genom rummet? - Hade aldrig trott det före detta.
Men det gör jag nu.
Hallå! Vad tänker ni göra?
Knacka på hos nån? "Vi bröt oss in hos grannen. Kan vi få lift?"
Jag vet att din mamma var här natten morden begicks.
- Va? - Skulle det vara en hemlighet?
- Vad menar han? Var din mamma här? - Det har jag aldrig sagt till nån.
Vi har talat om det hundra gånger. Du har aldrig sagt att hon var här.
- Varför sa du det inte bara? - Sån skit påverkar allt.
Vem man är. Hur andra uppfattar en. Sånt berättar man inte.
Man ber bara för att ingen ska få reda på det.
Så...
- Bryan, hur fick du veta det? - Jag gör mina läxor, John.
Det tog tid att hitta det på nätet, men Sara Matthews hade en son som...
heter John Mitchell.
Mamma var här den natten. Än sen?
Jag förstår att du inte ville berätta det för nån. Det gör jag.
Men tänk om det var hon som fick hit dig? För att kommunicera.
Åker du, så kommer mardrömmarna att fortsätta, liksom syner av din mamma.
Stanna i stället och delta i framkallandet.
Ta reda på vad din mamma försöker säga.
Jag tror hon är i huset.
Och jag tror att du vet det.
Stanna kvar.
- Jag tror jag har hittat nåt. - Är det från en kamera inne i huset?
- Man ser ju ingenting. - Bara vänta.
- Kommissarie Lewis? - Ja.
En bil har stulits en knapp km bort på vägen. En röd Dodge pickup.
- Varför har jag inte fått veta det? - Ägaren upptäckte det först imorse.
Efterlys en röd Dodge pickup inom en radie på 50 mil. Är du med? Nu!
Vad hände under ritualen, alltså seansen?
De läste upp nåt ur en av Jules böcker-
- som hon sa användes till kommunikation.
Jag ville bara ha några svar, så jag kunde få lugn och ro.
- Bra. Jules, vill du förklara det? - Ja.
Det finns många teorier om hur man öppnar grindarna.
De ska vara en slags energificka-
- där luften är tunnare mellan vår värld och dödsriket.
Grejen är att hitta dem. Ta varandra i händerna.
Vi kommunicerar bara med andarna.
Ingen rör sig eller bryter cirkeln.
Om det finns en ande, fångar vår cirkel den. Fattar alla?
Varsågod, Bryan.
Om några andar är närvarande så visa er för oss.
Vi vill inte skada eller störa er.
Bara visa er närvaro.
Meddela oss er närvaro.
Lyssna på mig, och visa er närvaro.
Det fungerar. Alla håller sig lugna.
Herrejävlar.
Vad är det?
- Bara sitt alldeles stilla. - Va?
- Gör ingenting alls. - Varför inte?
Lita på mig.
Om det är andar här, säg varför ni är här.
- Åh, min mage. - Vad är det?
- Vad är detta? - Bara håll fast och låt det ske.
Jag kan inte, jag kan inte.
- Bryt inte cirkeln. - Hon har ju ont.
Om hon släpper, kan hon frigöra nåt.
Skicka tillbaka dem. Vad menar du med att du inte kan?
Michelle, nej!
Släpp taget.
- Mamma? - Släpp taget, John.
Det är dags att släppa taget.
Släpp taget.
Nej!
- Dörren! - Va?
Vad hände sen?
Få ut mig härifrån, John.
- Hon försvann. - Michelle!
Jag försökte hitta henne, men det var mörkt.
Jag hörde folk ropa och skrika.
Jag måste bara hitta Michelle.
Michelle!
Bryan?
Alla måste dö. Alla måste dö.
- Är du okej? - Ni måste dö. Alla måste dö.
Alla måste dö, så jag kan leva.
- Bryan? - Alla måste dö.
Så du säger att Bryan blev besatt?
- Mördaren filmar morden. - Hur kan han hålla kameran samtidigt?
Ser du glasögonen? De låg där de haft ritualen.
- Teknikerna, är ni fortfarande där? - Ja.
Ta reda på vad de använde under seansen. Ha det klart om en kvart.
Mitt namn är Leonard Abbernacky.
Jag bor lite längre bort på vägen. Min fru ringde och ville att jag...
Vänta. Tillbaka till Abbernacky.
Sådär.
Uppe på verandan hörde jag nåt. Det var en bit bort.
- En olycka. - Bilolycka.
- Eftersom han hörde var det ju nära. - Vi har kollat alla vägar.
- Är det framför eller bakom huset? - Det är framför.
Han pekar inte mot vägen. Har ni kollat Jacksons gård?
- Nej, det är privat område. - Åk dit och leta efter en röd pickup.
Det är många vägar och även träsk. Ta med hundarna och sprid er.
Spola tillbaka.
Uppe på verandan hörde jag nåt. Det var en bit bort.
Vi säger att jag tror på dig. Att Bryan blev besatt.
- Det gör honom inte till mördare. - Det vet jag.
Vad hände sen?
- Så Bryan Purcell anföll med en yxa? - Han hade kameraglasögon på sig.
- Säger du att det var Bryan Purcell? - Ja, men det var... inte han.
Utpekar du Bryan Purcell?
- Det var inget mänskligt. - Jag är strax tillbaka.
- Är det allt? - Ja, från vardagsrummet.
- Bara från det? Okej. - Hej.
Han har pekat ut Bryan Purcell. Han använde en yxa och jagade alla.
- Är han säker? - Ja.
- Vi har hittat nåt. - Jag är på väg.
- Se om du kan tyda det här. - Varför jag?
Du är ju läkare, så jag hoppades att du kan latin.
Kan du ge mig handskar?
Bryan Purcell!
- Purcell. - Hör du oss?
Hör du mig? - Jag känner pulsen.
Trafikolycka norr om LaForte Road. Offret är illa tilltygat.
Stanna hos oss. Hjälpen är på väg. Du klarar dig.
Känner du igen den här symbolen?
Jag tror det kallas en cirkel.
- Vad gör du? - Research som borde ha gjorts redan.
Det är en cirkel på golvet. Det är galenskap.
Det vet jag. Men det gav mening för nån, och vi försöker förstå honom.
Kan du hämta en dator?
Jenkins, skynda dig.
- Reeves! - Ja.
Reeves! Håll ut. - Polis skadad. Misstänkt person beväpnad, till fots.
BILDMÖNSTERIGENKÄNNING
DEN VÄNSTRA VÄGENS SIGILL
Fan! Ring polisen.
- Jag har inte tid nu. - Det latinska jag skulle läsa.
Det är en seans för att kommunicera med andra sidan.
"Kom till oss. Visa er närvaro." Det låter harmlöst, men...
- Elizabeth. - Symbolen i vardagsrummet.
Det är "Den vänstra vägens sigill".
Det syftar på platser likt fängelser som förvarar demoner.
Det är vanvett.
Det är det min research visar.
En demon kan bara bli fri, om alla i seansen dör.
Den kan då ge sig av genom en ren mänsklig själ.
Hur ska det hjälpa mig?
Du vill förstå Bryan och tror han att demoner släpps fria på det sättet-
- så kommer han döda alla. Han ser syner och försöker döda alla.
Lystring alla enheter. Ett möjligt rån pågår.
- Vi måste få kontakt med honom. - Jag borde ha stannat hos Reeves.
Ta kontakt. Meddela att Purcell är därinne.
Återvänd sen till olycksplatsen. Vi måste hitta Michelle Chapman.
Bryan Purcell, jag är kommissarie Lewis.
Det här behöver inte bli värre. Förstår du mig? Bryan?
Du har tid att förklara dig.
Dina män ska vara beredda, om detta inte fungerar. Uppfattat?
Hjälp!
- De har hittat Bryan Purcell. - Och Michelle?
- Nej, inte ännu. - Han vet var hon är.
- De måste få honom att säga det. - Det får de.
En polis kommer med en walkie.
De kommer till dörren och kastar in en walkie.
Här kommer den.
Ta den, Bryan.
Ta den nu, Bryan.
- Du måste tala med mig. - Vad fan gör Bryan?
- Han drar ut på tiden. - Michelle kanske förblöder.
Slappna av. Vi har det under kontroll.
- Säg var hon är! - John!
- Säg nåt! - För fan, Klein. Få bort honom.
Säg var hon är. Säg det!
Bryan! Säg nåt! Om det finns nåt kvar inom dig, så säg nåt!
Läkare!
- Vad händer? - Han har fått ett anfall.
John.
- Va? - Berätta. Vad har vi här?
Bryan... Mark, du måste stoppa Bryan.
Han får hjärtstillestånd. Ta av handfängslet.
Bryan försöker döda John. Mark, gör nåt!
Gör nåt!
Se till expediten.
Bryan, se på mig.
Var är Michelle? Säg var hon är. Är hon i livet?
Är Michelle i livet?
Vad har du gjort? Är hon hos Gud? Är det det du försöker säga?
Är hon i livet? Skaka på huvudet. Bryan!
Bryan!
Jävla skitstövel.
Se på det här. Skälet till varför han inte sa nåt.
- Han saknar tungan. - Herregud.
- Vad fan hände? - Bryan fick John att konvulsera.
Killen bara flög genom rummet. Det är sant. Han flög genom rummet!
- Du måste lyssna på mig. - Inte nu. Bryan sa nog var hon är.
- Klein, är du där? - Ja.
Vill du fortfarande se banden med Sara Matthews?
Den jäveln.
Michelle! - Jenkins, kom med en läkare! Vi har hittat henne!
Hej. Du är i säkerhet nu.
Såja.
Det är lugnt. Seså.
Kom hit med en läkare! Hämta hjälp!
Vad har du?
Sara Matthews. Johns mamma.
Det hände nåt med Martha under seansen.
Och sen... var hon inte sig själv.
Hon sa hela tiden att alla måste dö.
Alla måste dö, så att hon kunde bli fri.
Och se på detta.
- Hon är gravid. Är babyn oskadd? - För tidigt att säga. Hon måste ut.
- Vänta. - Han dödade dem.
- Vad säger du? - Samma rum.
- Vilket rum? - Samma rum.
- Vi måste ta henne till ambulansen. - Okej.
Var snäll och sätt på honom handfängslet igen.
Va?
- Stanna i närheten. Detta går fort. - Självklart.
Jag hörde dem. Michelle är i livet. Hon kommer väl klara sig?
Det vet jag inte, John. Vill du att hon klarar sig?
Det vill jag mycket gärna.
Det var du, inte Bryan.
Alla måste dö, så jag kan leva.
Du iscensatte det hela. Men det var förgäves, för alla dog inte.
Michelle är i livet.
Så har du nåt att säga, innan du hamnar i fängelse på livstid?
Jag kommer inte hamna i fängelse, Elizabeth.
- Jag lämnar det. - Okej, kanske hörde du mig inte.
Alla dog inte. Ritualen misslyckades, för Michelle är i livet.
- Och du är i livet. - Fel.
Herregud.
Alla måste dö. Alla måste dö. Alla måste dö, så jag kan leva.
Alla måste dö. Alla måste dö. Alla måste dö.
Alla måste dö.
Alla måste dö, så jag kan leva.
- Klein. - Ritualen fungerar.
Öppna dörren!
Öppna dörrjäveln!
Jag tog boning i Johns mamma, men hon slapp undan.
Nu har jag tagit boning i Michelle.
Och när hon korsar sigillet, blir jag fri.
Elizabeth!
Elizabeth...
Är du oskadd?
Han är borta. Han försvann. Det var han. Det var John.
Han mördade alla. Du tror mig förstås inte, men han blev besatt.
Han är död. Han är i huset. Han har hängt sig.
- Nej, det är inte han. - Han är död. Jag såg honom nyss.
Han... satt bara där-
-och jag började kvävas.
Se på det här. Se på det. Se här.
Du ska få se. Se här.
Jag förstår det inte. Ni kom för att filma ett spökhus.
Men det finns inget som visar vad som hände. Kan du förklara det?
- Hur förklarar du det? - Det kan jag inte. Det kan jag inte.
- Jag kände precis en spark. - Är det första gången?
Jag ska lyssna på ditt barn.
Okej.
Du behöver inte oroa dig. Barnet kommer vara friskt och välskapt.
Översättning: Marianne Marty Scandinavian Text Service 2015
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB